MANCHESTER BY THE SEA
Traducerea și adaptarea: Snake_Eyes
Fac lucrurile mai bine pentru că eu văd totul ca și cum mă uit la o hartă.
- Ai văzut vreodată o hartă? - Da. Și nu greșesc.
- Știi să citești o hartă? - Da.
Tatăl tău e un băiat bun, dar nu înțelege multe despre lume cum o fac eu.
- Tatăl meu e mai bun. - Nici măcar nu te-am întrebat.
Ascultă-mă. Taci.
Nu te-am întrebat nimic. Ascultă.
Nu-ți face griji. Ascultă.
Dacă ai putea lua pe cineva cu tine pe o insulă, cineva care e cel mai bun...
pentru că știe cum să supraviețuiască pe insulă, cum s-o facă un loc frumos...
și pentru că te va face fericit... Cel mai bun om pentru asta.
- Pe cine ai alege? Pe mine sau tatăl tău? - Pe tatăl meu.
Stai o clipă, cred că te înșeli.
E alegerea ta, dar trebuie să înțelegi că există multe...
Ce-i asta? Nu poți lăsa peștii așa.
Nu știu de ce continuă să curgă. Toată noaptea. Pic, pic, pic.
- L-am reparat de 10 ori. - Trebuie o garnitură nouă.
Asta e?
Garnitura a putrezit pe margine și nu închide corespunzător.
Apa se scurge în chiuvetă.
Poți lua mâine una nouă.
Sau poate înlocuiești totul.
Ce propui?
Pot înlocui garnitura, iar în caz că nu funcționează, pot înlocui totul.
Nu-mi poți da un sfat profesional?
Nu știu. Depinde de tine.
Mâine vine cumnata mea cu copiii.
Și trebuie să aduc mașina.
Nu, e Bar Mitzvah-ul fiicei celei mari a lui Janine.
Abia aștept să mă plictisesc de moarte.
Fata și tatăl ei nu-l doresc. Nici măcar să nu mă întrebi.
Șapte ore în mașină.
Pot să-mi tai gâtul.
Dar fetițele sunt drăguțe.
- Îmi pare rău, Lee. - Nu contează.
- E atât de dezgustător. - Nici o problemă.
Nu, spune-i să vină.
Dar, Cindy, trebuie să-ți spun ceva.
Sunt îndrăgostită de administratorul meu. E ciudat?
Ai avut vreodată fantezii sexuale despre reparatorul tău?
E un pic ciudat, că acum lucrează la desfundarea toaletei mele.
Și nu cred că sunt foarte arătoasă.
Poate ai dreptate. Noi nu socializăm.
Mulțumesc, Cindy.
Aproximativ 20 de minute. Pa.
Gata.
- Mulțumesc mult. - Cu plăcere.
- Pot să-ți dau ceva? - Ce? Sfat sau ceva?
Nu, bacșiș.
Mulțumesc.
- Bună seara. - Noapte bună. Pa.
Cât de des putem repara nenorocitele de țevi?
De fiecare dată când fac duș se inundă apartamentul. Mă înnebunește.
Mâine aduc instalator, dar trebuie să trecem prin faianță să găsim scurgerea.
Crezi că eu sunt de vină?
Dacă venea de sus, aveai apă pe tavan sau pe pereți, dar e uscat.
Minunat.
Poate e kit-ul de la cadă. Toată cada trebuie reconectată.
- Ai făcut baie în ultimele două ore? - Da.
- Poate asta e. - Și cum vei afla?
- Văd dacă apa de la duș se scurge jos. - Vrei să fac un duș acum?
Nu.
Vrei să fac duș ca să vezi tu dacă se scurge apa la Friedrichs?
Nu-mi pasă ce faci, dnă Olsen. Vreau doar să repar scurgerea.
Chiar nu-mi place asta.
Cum îndrăznești să vorbești așa cu mine?
Ieși afară din casa mea.
Ieși afară, sau chem poliția.
- Bine. - M-ai auzit? Ți-am spus să ieși.
Nu pot. Ești în drum.
Ce este în neregulă cu tine? Nu poți vorbi așa cu chiriașii.
Ești bun la locul de muncă, de încredere, dar obții multe plângeri mereu.
Ești nepoliticos, lipsit de amabilitate, nu spui "bună dimineața". Haide măi.
Dle Emery, eu repar țevile.
Arunc gunoiul, vopsesc camerele, fac reparații electrice, ce e împotriva legii.
Vin la timp, lucrez în patru clădiri, și dv luați toți banii.
- Așa că fă ce trebuie să faci. - Îi vei cere scuze dnei Olsen?
De ce?
Bine, atunci. O să vorbesc eu cu ea.
- Poftim, Lee. Cum te simți? - Mersi. Bine.
Totul este în regulă?
- Ai văzut meciul? - Da.
- Crezi că încă mai au o șansă? - Nu, absolut nu.
Au pierdut primele două, vor pierde și următoarele trei.
- Of, Doamne. Scuze. - Nu contează.
- Te-am udat? - Da.
- Te-am udat. Să aduc șervețele. - Sunt în regulă.
Lenny, îmi dai niște șervețele?
Mulțumesc.
- Poftim. - Mersi.
Nu face nimic.
Am vărsat bere peste tot pe tine... Numele meu e Sharon.
- E în regulă. - Și tu cum te numești?
Lee.
Ce mai faceți?
- Tu ce mai faci? - Bine. Mă cunoașteți?
- Nu cred. - Deci nu ne cunoaștem?
- Încă nu. - Nu.
- Atunci de ce te uitai la mine? - Cum?
- De ce te uiți la mine? - Dispari.
- Nu-ți cere scuze ticălosului. - Nu ne-am uitat la tine.
Dispari.
Salut, sunt Lee.
Când s-a întâmplat asta?
Și acum ce face?
Nu, n-o faceți. Vin imediat acolo.
Voi fi acolo într-o oră și jumătate.
Bine? Mulțumesc. Pa.
Dle Emery, sunt din nou Lee.
Am vorbit cu Jose și mă poate acoperi până vineri seara cel puțin.
Și apoi preia Gene McDeavey până mă întorc.
N-aș face nimic cu tavanul dlui Friedrichs până nu vine un instalator.
Dar ce vei face?
Te anunț când aflu mai multe.
Stau cel puțin o săptămână în Manchester. Mulțumesc mult. Pa.
Hai.
Condu.
- Salut, Lee. - A murit?
A decedat în urmă cu o oră.
Condoleanțele mele.
L-ai văzut?
- Nu. Vreau să spun... - George l-a adus aici.
Am fost azi dimineață cu barca, și el...
Nu știu. A căzut din barcă. Am crezut că se ține de glume.
Apoi am sunat ambulanța și...
Asta a fost.
- Îl anunț pe dr Muller că ai venit. - Unde este dr. Bethany?
În concediu de maternitate. Iată-l că a venit.
Sunt dr. Muller. Am vorbit la telefon.
Condoleanțele mele.
- Mulțumesc. - Salut, George. Ce mai faci?
- Bine. - E o zi foarte tristă.
- Unde este fratele meu? - E jos. Poți să-l vezi dacă vrei.
- Ce i s-a întâmplat? - A intrat în stop cardiac.
A avut o inimă slabă care a cedat.
Îmi pare rău că n-ai ajuns la timp, dar cum ți-am zis la telefon...
Dă-o-n mă-sa.
- Scuze. - Nu contează.
L-a sunat cineva pe unchiul meu?
Donny, unchiul lui.
- Mătușa și unchiul meu... - Nu, Lee. Donny lucrează în Minnesota.
- Pentru o lungă perioadă de timp. - Minnesota?
Are un loc de muncă în Minnetonka, Minnesota.
Dacă îți vine să crezi.
- Nu ți-a zis Joe nimic de asta? - Nu.
Pot să-l sun și să-i spun ce s-a întâmplat.
- Bine, mulțumesc. - Nici o problemă.
Spune-i ce s-a întâmplat, și că o să-l sun diseară.
Trebuie să facem aranjamentele. Cineva s-o sune pe soția mea.
Soția ta?
- Fosta soție. - Adică Randi?
- Da, Randi. - Am să mă ocup eu.
- Mulțumesc. - Nici o problemă.
- Pot să-l văd acum? - Sigur.
Pot să aștept aici, dacă ai nevoie de ceva.
Bine. Mulțumesc.
- Vrei un șervețel? - Da, vă mulțumesc.
Îmi dai niște șervețele? Mulțumesc.
- Îmi cer scuze. - N-ai de ce.
- Ce face dr. Bethany? - Bine. Are fete gemene.
Mi-a zis deja Irene.
O să-i spun ce s-a întâmplat.
- S-a purtat bine cu el. - Da.
Această boală se numește "insuficiență cardiacă congestivă".
- Dumnezeule. - Cunoașteți?
- Nu. - De ce spui asta?
- Pentru că... Ce-i asta? - Ea încearcă să explice, iubito.
Îmi cer scuze, dr Beth... Bethany. Nu pot să-mi amintesc.
- Nici o problemă. - Ce spuneați?
E o deteriorare graduală a mușchiului inimii.
De obicei la persoane în vârstă, dar, uneori, și la tineri.
Unele persoane trăiesc până la 50 sau 60 de ani, cu atac ocazional...
dar cei mai mulți suferă episoade periodice, ca cel avut de tine luni...
care imită simptomele unui atac de cord, și slăbește și mai mult mușchiul inimii.
Nu poți face lucrurile obișnuite o săptămână sau două.
Vei fi spitalizat ca să-ți monitorizăm inima...
- Ai risc ridicat de atac de cord. - Dumnezeule.
Cei mai mulți se simt perfect sănătoși. Poți trăi o viață normală.
Ce vrei să spui cu "unii oameni pot prinde 50 sau 60 de ani"?
În total, sau din momentul în care sunt diagnosticați?
- Vreau să aud naibii adevărul. - În total.
Pentru cei mai mulți oameni în situația ta...
speranța medie de viață este de cinci până la zece ani.
Statisticile variază foarte mult. Nu ești o statistică, ești o persoană...
și noi nu știm ce se va întâmpla cu tine.
Dar nu este o boală bună.
Care-i o boală bună?
Dermatita.
- E pur și simplu comic. - Elise, te rog.
Când voi face ceva bine? Dă-mi un indiciu.
- Elise... - Tati.
Ce e? E bine.
Toți suntem supărați.
Vom asculta, vom pune întrebări, iar apoi împreună vom vedea ce e de făcut.
- Ce ziceați, dre Beth? - Dr. Bethany, tată.
- Nu văd unde-i umorul. - Elise, liniștește-te.
Îmi pare rău... eu nu sunt...
- Îți aduc un pahar cu apă. - Las-o baltă, tată.
"Las-o baltă." Toată lumea trebuie să fie exact ca tine.
- M-am săturat să fiu omul rău. - Cine e aici în spital acum?
Bine. Am să fiu eu omul rău și tu poți sta aici în spital...
- să explici gluma fiului tău. Plec acasă. - Te duci acasă?
- Mă duc s-o aduc înapoi. - Dă-o-n mă-sa.
Oprește-te cu rahatul ăsta.
Mersi, Tony.
Mersi, Ken.
Trebuie să merg la Manchester. Nimeni nu i-a zis lui Patrick, nu?
- Nu, am așteptat să ajungi aici. - Da, vă mulțumesc.
Care sunt procedurile acum?
Trebuie să aranjați la pompe funebre.
- Nu știu niciuna. - Vă ajutăm noi cu asta.
- Vin pur și simplu să-l ia? - Da.
Las că dau eu telefon, Lee. Spune-mi dacă mai ai nevoie de ceva.
Bine, mersi.
Trebuie să vorbim despre barcă și siteul web.
Bineînțeles. Sunt prin preajmă.
Trebuie să ajung până se termină școala.
Trebuie doar să semnezi pentru lucrurile lui Joe.
Pe aici.
Aici o semnătură.
Unde-s lucrurile lui Joe? Punga de plastic, care a fost aici?
Scuze. Doar un minut.
Unde-s lucrurile lui Joe?
- Foarte bine. Ține. - Așa?
Da, dar nu ține degetul pe linie. Dacă primești o lovitură, ți-l va tăia.
Știi ce se întâmplă atunci. Rechinii miros sânge și vor face praf barca.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
- Tată, așa fac? - Da, fiule.
Am văzut odată o școală de rechini ce au distrus o barcă de parcă era făcută
din carton pentru că un copil a aruncat un plasture în apă.
- Nu-i adevărat. - Uneori îi poți ține departe...
dacă arunci un copil direct în ocean pentru a le distrage atenția.
Taci. Rechinii nici nu înoată în școli.
- El zice că rechinii nu înoată în școli. - Deștept puști.
Da, este.
Asta e calitatea pe care o caută rechinii când dau târcoale bărcii.
- Taci din gură, unchiule Lee. - Trage.
Ai grijă la deget.
- Nu mă lovi pe mine, prinde peștele. - Nu înjur.
- A prins unul. - Da. Condu barca și vezi de treaba ta.
Suntem în regulă, taci. Vezi-ți de treaba ta.
- Ce fel de pește e ăsta? - Trebuie să fie un mare rechin alb.
- Poate un barracuda. - Nu e un rechin.
- Hai, trage-l. - Nu e un rechin.
Taci din gură acum.
- Cum de e conectat la astea? - Așa pare. O să te învăț insulele.
E insula cumpărată de bogătaș, ca nimeni să nu construiască casă.
Insula Baker, insula Misery. Acolo m-am însurat cu Randi.
- Alo? - Bună, iubito.
Suzy, a venit tata.
- Bună, Suzy, a venit tata. - Bună, tati.
Bună, dragă.
Îmbrățișare.
Doamne, îmi rupi gâtul.
Bună, iubito.
- A fost distractiv? - Da. Unde e mama ta?
- Tocmai ce-a plecat. - Nu se poate.
- Da, îi e dor și ei de tine. - Data viitoare. Te-ai culcat?
- Da. Cu mama aici? - Păcat. Bună, Kary.
Bună, tată.
- Pune-mă jos. - Îți voi da doar un sărut.
Aproape ai căzut în cap.
- Fac un salon de coafură. - Da? Foarte bine.
- Vrei să-mi tai părul? - Numai pentru fete. Scuze.
Înțeleg, dragă.
Pot să mă uit la televizor pentru idei noi?
- Nu. - Da.
Du-te și uită-te.
Stai departe.
Cum te simți?
Mai bine.
- Pari mai bine. - Ați folosit uneltele de pescuit?
Da.
- Patty a prins un bluefish de opt kg. - Asta e grozav.
N-am mai văzut pe nimeni atât de fericit.
- E drăguț aici. - Dispari.
Pleacă. Încetează.
Te rog să încetezi. Sunt bolnavă.
Vorbesc serios. Pleacă.
- Bună, Stanny. - Lasă-l în pace, te rog.
- De ce nu plângi? - De abia l-am liniștit.
- De ce ai făcut asta? - Nu-l ridica.
- De ce să nu-l ridic? - Lasă-l în pace că plânge.
Asta trebuia să facem noi în loc de a ne căsători.
- Taci din gură. - Dar n-ai fii aici cu surorile tale.
Aș putea privi în pace și liniște un meci de fotbal.
- Știi ce? Du-te naibii. - Nu mai spune?
Bună, băiete. Știi că ești foarte arătos?
Vezi? Nu l-am făcut să plângă.
Sus și jos.
Nu plânge pentru că știu cum să mă ocup de el.
- Ce face Joe? - E bine.
Ai avut suficientă bere pentru toată ziua?
Da. Am fost moderați.
Nu știu de ce naiba mergeți cu barca.
- De ce? Ne place marea. - Câte beri ai băut pe mare?
Opt. Timp de șapte ore.
Sunt foarte impresionată.
Înseamnă...
1.1428572 beri pe oră.
Ca și cum nu ai avea nimic de băut.
Ți-am spus că vreau să mă las.
Dumnezeule, nu. Ce ai de gând să faci?
Cred că mă duc să fac un duș.
Randi, jur. Ar fi trebuit să-i vezi fața.
A fost atât de fericit. La fel ca fetele în carusel.
A fost o bucurie pură.
Nu. Sunt bolnavă.
Sunt foarte bolnavă.
Mi-e greu să respir.
- Nu e la școală? M-am gândit că... - Sunt destul de sigur că...
Scuze. Paul, telefonul meu nu...
- Mai spune odată. - Cred că e la antrenament la hochei.
- E în echipa de hochei? - Da. Se descurcă bine.
- Ce face Joe? - E bine. Unde e antrenamentul?
- E la școală? - Nu, se antrenează în Gloucester.
- Nu e la școală? - Nu. Mă auzi?
- Telefonul... - Nu contează. Mă poți auzi?
- Gloucester. - Înțeleg.
- Jucăm cu Rockport. - Înțeleg. Mulțumesc, Paul.
- Cu plăcere. Salutări lui Joe. - Îi voi transmite.
- Ce este? - Joe Chandler este din nou în spital.
Nașpa. Cine era la telefon?
- Era Lee Chandler. - Lee Chandler?
Unicul.
Încetează, Chandler. Destul.
Încă o dată și ieși afară. Ai înțeles, Chandler?
- Dă-mă naiba. - Ce-ai spus?
- Să-mi trag una. - Ieși afară. La bancă, Chandler.
Bine. Întreabă-mă dacă îmi pasă.
Ce-ai spus?
- Dle antrenor, e unchiul său. - Tatăl lui e din nou în spital.
- Al cui tată? A lui Chandler? - Da, el vine doar atunci când...
Are insuficiență cardiacă congestivă. Tatăl lui Patrick, nu Patrick.
Deci el e Lee Chandler?
- Știți ce povești de rahat se spun. - Complet de rahat, dle antrenor.
- Fii atent la limbaj. - Scuze.
Vedeți-vă de treaba voastră.
Luați pauză, beți apă.
E foarte dificil. Știu.
Tatăl tău?
A decedat.
Condoleanțele mele.
Fă ceea ce trebuie să faci.
Îmi pare foarte rău. De ce nu...
Mergi și schimbă-te. Vom vorbi despre asta altă dată.
Ne vedem afară.
Bine. Mulțumesc.
S-a terminat spectacolul.
Hai să mergem.
Ești în regulă, amice?
Luați crosele.
Da, mersi.
- Ne vedem acolo. - Da.
- Fii tare. - Mulțumesc, băieți.
Aliniați-vă din nou.
Trebuie să semnez niște formulare la spital. Vrei să-l vezi?
Nu știu. De ce? Cum arată?
Ca un mort.
Nu arată că doarme.
Și nici nu arată scârbos.
Nu știu.
Nu ești obligat.
Eu am vrut să-l văd.
Poate nu vrei imaginea asta în amintirea ta. Nu pot...
Faci cum vrei.
Ce vrei să faci?
Vrei să te duc acasă?
Vrei să decid eu pentru tine?
Hai să mergem.
- Ce naiba faci? - Ți-am zis să mergem înăuntru.
- Ai zis "să mergem" și ai coborât... - Să mergem înăuntru. Care-i problema?
- Puteam să-ți rup piciorul. - Scuze pentru cum m-am exprimat.
- Îmi pare rău, unchiule Lee. - Și mie. Sunt doar un pic șocat.
Da. Bine, mulțumesc.
Nici o problemă.
- Trebuie să apeși telecomanda. - Nu am telecomandă.
O fac eu. E un cod.
Pot să invit niște prieteni? Le-am spus că voi suna.
- N-ai decât. - Putem comanda pizza? Nu e nimic în casă.
- De care vrei? - De oricare. Mulțumesc.
Cel puțin n-a suferit. Rău pentru familie, dar mai bine pentru persoană.
- A fost un tip grozav, Patrick. - Cu siguranță.
Îmi amintesc că o dată el...
- Ne-a dus cu barca. - Da, îmi amintesc.
A trebuit să purtăm veste de salvare.
L-am întrebat ce contează că dacă barca se scufundă vom muri oricum.
Și apoi a spus: "E mai ușor pentru rechini."
- Destul de inteligent. - Îi plăceau glumele cu rechini.
A fost amuzant.
Și foarte blând. La fel ca fiul său.
E fostul căpitan al navei spațiale...
- Iar Star Trek? - Taci din gură.
Dă-te naiba. Star Trek e de rahat.
Star Trek e unul din pilonii tradiționali ai divertismentului modern.
- Spune-mi ceva despre Star Trek. - O să-ți spun asta...
- Cum te simți? - Bine.
- Suficient. - Cum îndrăznești? Taci din gură.
- Dă-l naibii pe Star Trek. - Fiecare SF clasic e bazat pe Star Trek.
- Star Trek, apoi Road Warrior... - Retardate.
...apoi Matrix-ul. - Complet retardat.
Îmi place Star Trek. Cum îndrăznești?
- Întreabă-l pe Patrick. Lui îi place. - Ce părere ai de Star Trek?
Nu-mi vine să cred că vorbim despre Star Trek acum.
- Îmi place Star Trek. - Mersi.
Unchiul Lee, poate Silvie dormi aici? Tata o lăsa mereu.
De ce mă întrebi pe mine?
Fără niciun motiv. Mulțumesc.
Părinții ei cred că ea doarme la parter...
Dacă vine vorba le poți spune că a dormit la parter?
- Nici măcar nu-i cunosc. - Ba da. Frank și Pat McGann.
- Vrei să spui că e Silvie McGann? - Da.
Poți spune că a dormit la parter? Atunci când sună sau ceva?
- Ți-a zis să folosești prezervativ? - Nu.
- Asta ți-ar spune Joe? - Nu. De fapt da.
Am discutat despre asta.
- Bine, în regulă. - Anunță-mă dacă facem prea mult zgomot.
Crezi că ar trebui s-o sun pe mama să-i spun că tata e mort?
Nu.
Nimeni nu știe unde este.
Da, știu. Eram curios ce zici.
Noapte bună, unchiule Lee.
Noapte bună.
Ai de gând să te vaiți toată noaptea pentru că n-au trimis mingea?
- Nu mă vait. - Dacă ar folosi o bâtă de baseball...
- Cred că ai zăpăcit copiii. - ...n-ar pierde mingea.
Hai.
Lee, îl duci pe Patty sus să se spele?
- Uite, ia asta. - Hai, băiete.
Bine. Vin și eu imediat.
- Du-te la etaj. Va fi bine. - Îmi place cum ai dat în minge.
Pleacă.
Incredibil.
Taci din gură.
Dragă mamă,
îți scriu ca să te anunț...
Beverly, Massachusetts. Casa funerară Gallagher, vă rog.
Bună dimineața.
Lee Chandler. Fratele meu Joseph e la morga spitalului Beverly...
și voiam să știu cu cine ar trebui să vorbesc pentru aranjamente.
Da, vă mulțumesc.
Da, tocmai am vorbit cu...
Da, sunt Lee Chandler. Fratele meu este la morga spitalului Beverly...
Înțeleg. Eu...
Vă sun să întreb ce ar trebui să fac pentru aranjamente în următorul pas.
Bine, vă mulțumesc.
- Îmi dai un șervețel? - Da.
Da. Ce trebuie să fac pentru ca corpul său...
Scuze dle Chandler, dar cred că Patrick nu trebuie să audă asta.
Nu contează.
Nu înțeleg. De ce e mai scump să-i aducem corpul la Manchester?
E mai scump pentru că o ia pe autostradă? Cât de mult face un dric pe A127?
- Iisuse, așa vorbește? - E în regulă.
- Mulțumesc, unchiule Lee. - Cu plăcere.
- Vă mulțumesc, dle Chandler. - Cu plăcere.
Vom uita limbajul...
vom uita pumnii, dar vreau să nu mai vii la antrenament câteva zile.
Nu te vreau pe gheață.
Mi-ar fi utilă o distragere a atenției acum.
Gheața nu e o distragere a atenției.
Când ești pe gheață, trebuie să fii acolo.
Ia-ți câteva zile libere și vorbim după.
Ascultă...
Când eram de vârsta ta și eu mi-am pierdut tatăl.
Așa că...
Știu prin ce treci.
Dacă vrei să vorbim sau vrei să te destăinui cuiva...
sau pur și simplu să te eliberezi, ușa mea este deschisă.
- Te superi dacă pornesc muzica? - Nu.
Îți plac ăștia?
Chitara e cam slabă, dar restul sunt buni.
Cred că toate sună la fel.
- Unde mergem? - La notar.
- De ce? - Să citim testamentul tatălui tău.
Trebuie să fiu și eu?
Nu cred, dar ești așteptat.
- Cui crezi că i-a lăsat barca? - Cred că ți-a lăsat ție totul.
Nu înțeleg.
- Care parte? - Nu pot să fiu eu tutorele său.
Nu pot.
Am presupus că Joe a discutat acest lucru cu tine.
Nu, n-a făcut-o.
Nu.
Trebuie să spun că sunt surprins. - Nu poate trăi cu mine. Am o cameră.
Joe a aranjat întreținerea lui Patrick. Alimente, îmbrăcăminte, și așa mai departe.
- Casa și barca sunt tot ale lui. - Nu pot veni zilnic din Boston.
Ideea a fost să te muți.
- Să mă mut unde? Aici? - După cum se poate vedea...
fratele tău a înregistrat totul foarte meticulos.
Nu se poate să fi fost în intenția sa asta.
A pus 5.000$ pentru cheltuieli cu mutarea.
Și a mai pus o mică suma deoparte pentru tine.
Ca venit personal cât timp te instalezi.
Presupunând că ești de acord.
Dar unchiul Donny și mătușa Teresa?
Joe a constatat că Patrick nu are legătură specială sau sentimente cu...
Înțeleg.
Și, probabil știi că s-au mutat la Wisconsin.
Minnesota.
- Minnetonka, Minnesota. - Corect, da.
Am impresia că ai stat multă vreme aici de-a lungul anilor.
Am fost o soluție de rezervă.
Am avut grijă de Patty când Joe era în spital și tata nu se mai putea ocupa.
Trebuia să fie Donny.
Eu sunt doar o soluție de rezervă.
Sunt șocat că Joe nu a discutat acest lucru cu tine.
Știa ce aș spune dacă m-ar fi întrebat.
- A fost o singură dată. - Categoric, nu o dată.
Stai departe de terenul ăsta.
Mai încet idioților. Copiii mei dorm.
Îmi cer mii de scuze.
Lee, scoate-i pe fraierii ăștia afară din casa mea.
Da, așa am să fac.
- Nu ne poate zice așa. - Nu suntem fraieri.
Nu glumesc. E ora două noaptea.
Spune-le să se îmbrace și scoate-i afară.
- Suntem deja îmbrăcați. - Nu o credeți. Își cere scuze mai târziu.
Ne vedem mai târziu.
Deja au plecat.
Îți mulțumim pentru invitație. Spune-i lui Randi că ne pare rău.
- Nu bea dacă conduci. - Ne pare rău.
Vezi Jupiter? Ține-ți ochii pe drum.
Hei, Tommy. Noapte bună, Joe. Îmi pare rău.
Continuă. Jupiter, idiotule. Uite, e Steaua Nordului. Chiar acolo.
- Unde? - Înspre nord.
- Fac curat mâine. - Ai văzut Jupiter, dobitocule?
Haide măi.
- Să ți-o trag. - Haide măi.
Toată lumea urăște ceea ce ai îndurat.
Dacă aș putea spune așa.
Și dacă simți cu adevărat că nu te poți descurca...
ăsta e dreptul tău.
Cu cine rămâne?
- Patrick, vrei niște suc? - Nu, mulțumesc.
Nu știu ce s-a întâmplat cu mama lui Patrick.
Nu știu unde este sau în ce stare se află.
Nu putem face asta.
Copiii mei sunt acolo.
Lee, de ce nu...
Mersi, Wes. O să sun mai târziu.
Mă găsești aici.
Am petrecut acolo la greu.
Am avut bere...
și cineva a lăsat un joint și a existat cocaină.
- Cocaină? - Da.
Continuă.
Oricum...
dormitorul nostru este la parter, iar copiii dorm la etaj...
așa că Randi îi trimite pe toți acasă la ora două...
Sau la ora trei...
și apoi se duce la culcare.
Urc sus să văd ce fac copiii și era frig rău...
... dar nu pot da drumul la centrală că Randi are probleme cu sinusurile...
așa că am mers jos și am făcut focul în șemineu.
Mă pun să mă uit la TV, dar nu mai aveam bere.
Sunt încă la fel de hiper ca un câine turbat...
așa că mai arunc niște lemne pe foc...
ca să încălzesc casa cât timp eram plecat.
Mă duc la magazin, dar sunt prea beat și nu vreau să conduc...
așa că o iau pe jos. 20 de minute dus, 20 întors.
Și la jumătatea drumului...
nu-mi amintesc dacă am pus un paravan la șemineu...
dar am crezut că e în regulă...
așa că m-am dus la magazin.
Și asta e tot.
Cred că lemnul a ajuns pe podea.
Pompierii au scos-o pe Randi.
Leșinase jos.
Apoi a explodat focul și n-au mai putut intra.
Asta e tot ce-mi amintesc.
Ok, Lee, asta e tot momentan.
Te vom suna dacă avem întrebări.
Presupunând că investigația criminalistică te exonerează, așa probabil se va întâmpla.
Și acum? Asta e tot?
Ai făcut o greșeală teribilă, la fel ca alte milioane de oameni noaptea trecută.
Nu te vom crucifica.
Nu e o crimă să uiți să pui paravanul la șemineu.
Pot să plec?
Dacă apare ceva de care noi nu știm...
E cineva care te poate duce acasă? Joe e aici? Tatăl tău e aici?
Arma.
Vă rog.
Hai, să mergem.
- Merg la orfelinat? - Taci din gură.
Ce-am făcut acum? - Păstrează liniștea.
- Mai avem încă multe de făcut. - Și barca?
Vom vorbi cu George. Cu siguranță n-o folosește nimeni.
- Eu o folosesc. - Trebuie să fie întreținută.
- O întrețin eu. - Nu poți de unul singur.
- De ce nu? E barca mea. - Ești un minor, iar eu sunt tutorele.
- Ce este un tutore? - Am să păstrez inspecțiile.
- Am grijă de tot până faci 18 ani. - Vinzi barca dacă eu nu vreau?
Nu știu, dar iau în considerare.
Nici nu încape vorbă.
- Ce sigur ești pe tine la 16 ani. - Îmi dau licența anul ăsta.
Nu contează. Ești minor și nu poți conduce o barcă comercială.
Sunt cheltuieli semnificative pe care trebuie să le gestionez și nu voi fi aici.
- Ce mai contează unde ești? - Patty, jur că îți dau cafteală.
- Bună educație. - Ce-ai spus?
- Am zis: "Bună educație." - Vezi-ți de ale tale, dobitocule.
Hai, dă-mi una în gură.
Îți dau una în gură, dobitocule.
E în regulă. Vă mulțumesc.
- Ai luat-o razna? - Dobitocule.
Urcă în mașină.
- Ușa este blocată. - Taci din gură.
Știu că motorul ăla va muri mâine, dar Joe continua să-l folosească.
- Ne vom uita la el în acest weekend. - E vreun mod de a...
- Nu e nimic sigur. - Pot face întreținerea de rutină...
- dar motorul trebuie schimbat. - Mă ocup eu.
N-avem bani pentru motor nou. Ori știi pe cineva care să-l cumpere?
- N-am de gând să-l vând. - Vom fi în Boston oricum.
- De când trebuie să mergem la Boston? - Calmează-te.
Orice ai decide, o va termina să stea aici.
- Nu știm ce să facem. - Poate rămâne în weekend cu noi.
Vrei să fii tutorele lui?
- Nu vrea asta, are patru copii. - Noi vrem să mai scăpăm de copii.
- Nu știu care e logistica... - Ne-am blocat destul de bine...
- Oprește-te. - ...dar avem mereu loc pentru el.
- Știu, George. - E întotdeauna binevenit.
Înțeleg. Mulțumesc.
Ai leziuni ale creierului? Nu poți vorbi așa cu oamenii.
- Nu-i bai dacă nu vrei să-mi fii tutore. - Nu-i asta, e vorba de logistică.
- Trebuie să găsesc o cale. - Să mă trimiți la Donny în Wonka Tonka?
- Minnetonka, Minnesota. - Același lucru.
Și mama mea?
Judecătorul nu ar permite asta niciodată. Și nimeni nu știe unde este.
Știu eu. E în Connecticut. Cel puțin era anul trecut.
- De când știi asta? - Am vorbit prin email-uri.
- Știi ce-i ăla un email? - Tatăl tău știa?
Glumești?
Putem merge? Am înghețat.
- Tot ce știu este... - Știu.
E alcoolică, nebună, lasă câinii să se cace pe podea.
- E ultimul lucru dorit de taică-tu. - Acum contează ce și-ar fi dorit?
Unde mergem?
- La pompe funebre. - Grozav.
- Unde mergem? - E în Beverly.
- Nu există pompe funebre în Manchester? - Nu.
Cimitirul este aici.
Hai să facem asta.
În partea de sud e multă zăpadă. Oamenii din nord merg acolo.
Mor acolo. Ei nu provin din acea zonă.
- Interesant. - Ce nu le place?
Să facă aranjamente pentru cei dragi. De multe ori oamenii vin...
și e ultimul lucru ce-l au în minte.
Uneori există o relație perturbată în cadrul unei familii.
Oamenii nu pot veni împreună la o înmormântare.
Ce era cu tipul ăsta și cu atitudinea sa sobră?
Nu știu.
Nu-și dă seama că oamenii știu că face asta zilnic?
Nu știu.
- De ce nu putem să-l îngropam? - E prea frig.
- Terenul e prea tare, rămâne la primăvară. - Și unde rămâne până atunci?
Îl pun într-un congelator.
- Vorbești serios? - Da.
- Mă ia cu fiori. - Nu contează.
Stai puțin.
Cred că am parcat mașina pe cealaltă parte. Scuze.
Dar cu un mini excavator?
Am văzut odată unul la un cimitir din New Haven.
Îți face o gaură perfectă în două secunde.
Nu știu cum să fac rost de unul, sau cât costă.
De ce nu ne interesăm?
Pentru că nu poți folosi mașini grele în cimitirul istoric din Rosedale.
De ce nu?
Pentru că oameni importanți sunt îngropați acolo...
și descendenții lor nu doresc echipamente vibratoare pe corpurile lor.
- De ce nu-l putem îngropa în altă parte? - Ăsta e locul cumpărat de Joe.
Nu mă întreba de ce, dar dacă vrei să-l îngroape în altă parte...
dacă vrei să vorbești cu cioclul sau cu părintele Martin...
să afli cât va costa ești invitatul meu.
- Altfel nu te băga. - Nu-mi place să stea în congelator.
Nici mie nu-mi place, dar nu mai e el. A murit, e numai corpul său.
Spun doar că îmi dă fiori.
Unde am parcat mașina?
Sper să-ți dai seama rapid, că mi-a înghețat fundul.
Nu porți o haină normală?
- Ba da. - De ce nu porți mănuși cu degete?
La naiba. Unde am parcat mașina aia?
- La naiba, ce rece e. - Ai probleme cu haina?
- Serios, Patty? - Dă drumul la căldură.
- Am dat deja. - Dă un pic mai tare.
- E la maxim. - Bagă aer rece.
- Ia ceva timp până se încălzește. - De unde ai chestia asta? Din 1928?
Unde e puterea mașinii?
- Jur pe Dumnezeu... - Știu, să-l ținem pe tata aici 3 luni.
- Economisim o mulțime de bani. - Mai taci cu congelatorul ăla.
Vrei să cedez nervos din cauza înmormântării? Cui îi pasă?
- Se încălzește. - Am repetiții cu trupa.
Poți să mă conduci acasă să-mi iau lucrurile și apoi la prietena mea?
Sigur.
- E aceeași fată care a fost la noi? - Nu, aia a fost Silvie, iar asta e Sandy.
Nu se cunosc una pe alta, așa că te rog să nu zici nimic.
Nu spun nimic.
- Faci sex cu fetele alea? - Nu ne jucam numai pe calculator.
Cu ambele?
Cu mama lui Sandy sunt lucruri de subsol.
Ce înseamnă asta? - Înseamnă că încă mai lucrez la asta.
- Oprește-te. Otto, ce faci? - Ce-am făcut?
- Ai rămas în urmă, omule. - Ba nu.
- Ai mers un pic în urmă. - Tu trebuie să urmezi basul.
- Hai, stai cu mine. - Bine. Scuze.
Bine. Hai, încă o dată.
Începem din nou. Otto, ești gata?
Suntem Stentorian.
Unu, doi, trei.
Bună, ești Lee? Sunt Jill, mama lui Sandy.
Cred că sunt aproape gata. Vrei să intri să bei o bere?
Nu, nu neapărat. Mulțumesc.
Condoleanțe pentru Joe.
A fost un tip de treabă.
Nu sunt mulți ca el. A fost un tată grozav.
Mulțumesc.
Vreau să-l întreb pe Patrick dacă rămâne la masă, asta dacă n-ai nimic împotrivă.
Vrei să iei masa cu noi? Am făcut prea multă mâncare.
E în regulă. Vin mai târziu să-l iau. La ce oră să revin?
Nu știu. Nouă, nouă și jumătate? Își vor face temele împreună.
Bine, revin la nouă jumate.
Dacă te răzgândești în următoarele 10 minute, ne găsești în interior.
Bine. Mulțumesc.
Iisuse. Cum deschizi pantalonii ăștia? Îmi julesc degetele.
Scoate mâna afară.
Vrei să iei mâna din pantalonii mei?
- Ne scoatem pantalonii? - Eu îi scot. Nu știu ce faci tu.
Îmi scot pantalonii.
Hai.
- Trebuie să-ți scoți pantoful. - Încerc.
Copii, hai să mâncați.
- Coborâm imediat, mamă. - Mulțumesc, Jill.
Doar un minut. Să mă deloghez.
- Taci din gură. Nu e proastă. - De ce te iei de mine?
Nu mă iau de tine. Din cauza ta voi avea probleme.
- Nu vei avea probleme. - Ba da. Ce ai încercat să faci?
- Cum au fost temele la matematică? - Bune.
- Foarte frustrant. - Bun.
Algoritmii sunt foarte grei.
- E foarte gustos, Jill. - Mulțumesc, Patrick.
- E sos carbonara făcut de casă? - Iisuse. Taci din gură.
- Nu. - M-ai fi putut păcăli.
Iisuse.
- Ce e? - Ești un lingușitor.
Pentru că apreciez ce-a gătit mama ta?
Noapte bună.
- Nu vrei să știi ce-am făcut? - Nu vreau să știu.
Hai.
- Alo? - Bună. Lee? Sunt Randi.
- Alo? - Da, scuze. Sunt aici. Ce mai faci?
- Bine. Și tu? - Bine.
Am sunat...
George mi-a spus de Joe și am vrut să-ți spun că-mi pare rău. Te deranjez?
Nu, e în regulă. Nu mă deranjezi. Ce mai faci?
În prezent, nu atât de bine.
Am știut că se va întâmpla, dar e încă greu de crezut.
- Cum e Patrick? - E bine.
- Date fiind circumstanțele. - E bine. Știi cum sunt copii.
Greu de spus. Nu s-a deschis față de mine. Are mulți prieteni, așa că...
- Asta e minunat. - Da, este.
Nu știu dacă ai aranjat o înmormântare, dar am vrut să întreb dacă...
e în regulă dacă vin și eu.
- E în regulă. Nu am nimic împotrivă. - Mersi. Înseamnă mult pentru mine.
Ar trebui să vii. Te anunț când va fi.
Mulțumesc.
Pot să te întreb ce mai faci?
- Nu știu. Tu ce mai faci? - Nu știu.
O ducem destul de bine.
Ar trebui să-ți spun că voi fi însărcinată.
- Da? - Sunt gata să nasc.
N-am știut.
Nu știam dacă să-ți spun, dar...
Nu, e în regulă. Felicitări.
Mersi. Ți-ai dori cu siguranță să mă vezi.
Am vrut doar să-ți spun...
De fapt... Scuze că te întrerup, dar trebuie să plec.
- Am vrut să știu dacă pot veni și eu. - E în regulă.
- Mersi, Lee. Dumnezeu să te binecuvânteze. - La revedere.
- Cum reziști? - Ce este?
Te-am întrebat cum reziști. E o întrebare stupidă. Ai mâncat?
- Am luat niște brânză. - Ai luat niște brânză, boule?
- O să-ți aduc eu ceva. Janine. - George, eu nu vreau nimic.
- Nu contează. Las-o baltă. - Nu înțeleg nimic din ce zici.
- Lee a mâncat? - Nu a... Ce?
- Lee a mâncat? - Nu, nu vrea nimic. Suntem bine.
Las-o baltă. El nu... Suntem în regulă. El nu mănâncă.
Pot s-o invit pe Silvie la noi?
Care din ele e ea?
E cea cu... părul castaniu.
- Nu. - De ce nu?
- Nu-mi place de ea. Nu o vreau aici acum. - De ce nu? Nu trebuie să vorbești cu ea.
Scuze. Du-te la ea acasă. Sau sună unul din prietenii tăi.
Asta este.
Se supără mama ta dacă vin la tine?
N-am idee.
Bine. Vorbim mâine. Nu pot rămâne acolo.
Scuze pentru asta.
- Vrei să dormi aici? - Da, de ce nu?
- Am crezut că dormi în camera tatei. - De ce? Așa vrei tu?
Nu, dar e o cameră mai bună. Și nu o folosește oricum.
Bine, am să dorm acolo.
- Nu vom sta mult timp aici. - Nu merg la Boston, unchiule Lee.
- Nu vreau să vorbesc despre asta acum. - El ți-a lăsat bani ca să te muți.
- Da, dar asta nu înseamnă... - Ce e în Boston? Ești administrator.
- Și ce? - Poți fi oriunde.
- Sunt multe toalete și țevi în oraș. - Nu vreau să vorbesc despre asta.
Toți prietenii mei sunt aici. Sunt în echipa de hochei și baschet.
Trebuie să întrețin barca. Lucrez 2 zile pe săptămână pe barca lui George.
Am două prietene și sunt într-o formație.
Tu ești administrator în Quincy. Ce contează unde locuiești?
Trebuie să mă duc la culcare. Noapte bună.
- Unde vei dormi în seara asta? - Nu știu. La un motel.
- La ce oră mă suni? - Când ajung la motel.
Dacă până la ora 21 nu mă suni, anunț poliția. Ai priceput?
- Patrick, ia-ți la revedere. - E în regulă.
- Nu, nu e. Patrick. - Vin.
Am să-l văd.
- Pa, unchiule Lee. - La revedere.
- Patty? - Cred că e ceva în neregulă cu mine.
Ce vrei să spui? Ești bolnav?
Nu știu.
Mă simt ciudat, sunt bolnav. Am un atac de panică.
- Ce vrei să spui? - Nu știu.
- Poți scoate alea de aici? - Ce să scot?
- Nu știu, nu știu. - Mâncarea?
- Mă simt ciudat. - Vrei să scap de mâncare?
- Patrick. - Nu știu.
- Vrei să mergi la spital? - Nu știu.
- Vrei să-ți sun prietenii? Ce vrei să fac? - Nu știu, nu știu.
- O să dormi? - Lasă-mă în pace.
- Nu sta cu ușa închisă. - Pleacă.
- Plec dacă deschizi ușa. - Dă-te-n mă-ta.
- Iisuse, care-i problema ta? - Ți-am zis să deschizi ușa.
Ai o cădere? Vrei să mergem la spital?
- Am cedat nervos. - Bine, dar nu sta cu ușa închisă.
Dacă cedezi nervos când vezi un pui congelat, ar fi bine să mergem la spital.
Eu nu mă pricep la așa ceva.
Nu-mi place ideea că e în congelator.
Mi-ai spus-o foarte clar. Nici mie nu-mi place, dar nu putem face nimic.
Nu te voi deranja. Stau aici până îți revii.
M-am mai liniștit. Poți pleca?
Nu.
Marfă.
Cât de mult te plătesc?
Salariul minim și camera.
Bine.
- Să mergem să aducem mobilier. - Am deja.
Ba nu. Ăsta nu-i mobilier.
Asta nu-i o cameră.
- Hai să mergem după mobilier. - Lasă-mă în pace.
Patty, haide.
Hai.
Gata.
Ok.
- Mai bine? - Da, mai bine.
Ascultă...
Poți sta aici până iei vacanță.
Asta îmi va da timp să aranjez lucrurile în Boston.
Poate poți lucra pentru George vara dacă vrei.
Mă întrebi sau îmi zici?
- Îți spun că e cel mai bun lucru ce... - Ce contează ce cred eu?
Este la 45 de minute depărtare. Poți veni aici oricând dorești.
- E o glumă? E o oră jumătate. - Nu e adevărat. Depinde de trafic.
Nu ajungi de aici în Quincy în juma' de oră nici dacă zbori cu o navă spațială.
Bine. Dă-o-n mă-sa.
Am nevoie de bani pentru prânz.
- Ai de gând să mergi la Godspell? - Mă gândesc la asta.
Bine, pa.
- Și astea sunt prietenele tale? - Ar vrea ele.
- George îți dă bani că lucrezi pe barcă? - Da, dar îi economisesc.
- Pentru ce? - Un nou motor.
Ai de gând să mergi la Godspell?
Haide măi.
- Alo? - Bună, Lee?
Tu ești, Lee?
Alo?
Ce s-a întâmplat cu mâna ta?
- M-am tăiat. - N-am știut ce ai pățit.
De ce nu mi-ai spus că mama a încercat să mă sune?
A zis că i-ai închis.
E în Essex. Vrea să merg la masă să-i cunosc logodnicul.
Ai crezut că nu poate intra în contact cu mine?
Am închis pentru că nu știam ce să-i spun.
Și ție nu ți-am zis că nu știam ce.
- Nu mă poți opri să vorbesc cu ea. - Nu-mi pasă ce faci.
Nu, dar nu-mi lași prietena să vină și nu-mi spui când sună mama.
Preferi să mă duci în Quincy, decât să lași pe altul să-mi fie tutore.
- Nu există nimeni altcineva. - Pot să trăiesc cu mama mea în Essex.
- Nu, nu poți. - Nu mai e alcoolică, vrea să stau cu ea.
Asta ne rezolvă toate problemele. Pot să iau autobuzul la școală...
și îmi pot păstra prietenii și barca și tu te poți întoarce la Boston.
- Și poți să mai treci pe la mine. - Nu pot să fac asta.
De ce nu?
Îmi pare rău că i-am închis.
Am s-o sun înapoi, și dacă e rezonabilă, poți lua masa cu ea și logodnicul ei.
Și acum nu mai vreau să mai vorbim despre asta.
Îl vom deschide cât mai curând și vom vedea ce putem face.
- Ce mai zici? - Ce mai faci?
- Bine. Și tu? - Bine.
- Îmi pare rău pentru Joe. - Da, mersi.
- Ce face Patrick? - Bine.
- Tu ce mai faci? - Cred că stau aici vara asta.
- Mă întrebam dacă ai de lucru. - Cu siguranță.
Walter e în Boston. Cred că se întoarce mâine.
- Sună-l. - Poate am să-l sun.
- Bună idee. Cu siguranță. - Ok.
- Mă bucur să te văd. - Mulțumesc, Jerry.
Nu vreau să-l mai văd aici.
Cum a fost motorul?
George spune că pistonul poate ieși din el în fiecare clipă.
Asta, din păcate, e o problemă.
Nu putem ține o barcă nefuncțională, și fără motor nu merge.
- Am putea lua un împrumut. - Și cum să-l rambursăm?
Putem închiria barca până plătim împrumutul.
Din păcate pentru tine, eu am grijă de finanțele tale până faci 21 de ani.
Și nu vreau să iau împrumuturi uriașe în numele tău.
Formația repetă. Mă poți duce să iau ceva de acasă și apoi la Sandy?
Sigur.
- De ce nu iei lecții de condus? - Am promis că nu conduc decât după 17 ani.
Bine, atunci ne ținem de asta.
Vrei să rămâi la masă? Cred că mama lui Sandy te place.
- Ba nu mă place. - Eu știu că da.
Ne-ar putea prinde bine la amândoi.
N-aș vrea să rămân.
Poți rămâne doar jumătate de oră, ca să pot sta singur cu Sandy...
fără ca mama ei să bată la fiecare 20 de secunde în ușă?
- Haide măi. - Trebuie doar să vorbești cu ea.
Ajută-mă un pic, în loc să mă duci la notari și case funerare.
Și e foarte drăguță.
- Oprește-te, oprește-te. Otto. - Sunt prea încet?
- Ești prea rapid. - Sunt prea rapid?
- Bați prea tare. - Lăsați-l în pace.
- Iei în serios această trupă? - Destul. Lăsați-l în pace.
- Lasă-mă în pace. - Calmați-vă.
Hai de la capăt.
Suntem Stentorian.
Patrick e unul din oamenii mei favoriți.
Asta e bine.
Cum merge acolo?
Bine. Suntem ocupați cu ceva.
Facem fracții combinate.
Cel puțin știm unde sunt.
E adevărat.
Cât durează până alegi unul bun?
Vreau să folosesc unul fără aceste întreruperi.
- La naiba. - Ce s-a întâmplat?
- M-am împiedicat de Dollhouse-ul tău. - Ai rupt-o?
- Nu știu. Dar eu sunt bine. - Bunica mi-a dat-o când aveam 5 ani.
- Era păpușa ei când era mică. - Atunci ce caută pe podea?
- E un Dollhouse. Așa te joci cu ea. - Ce se întâmplă acolo?
Nimic. Patrick și-a scrântit degetul călcând pe Dollhouse-ul bunicii.
A aparținut mamei mele. Dacă o strici...
- Nimeni nu strică nimic. - Nu-ți face griji, Jill, sunt bine.
- Vrei să mi-o tragi sau nu? - Da.
- Vrei o bere? - Nu, mulțumesc.
- Scuză-mă o clipă. - Sigur.
- L-ai pus? - Da, e un miracol.
Hai.
- Doar o clipă. Dă-te jos. - Îmi cer scuze.
- Ce este? - Știu că încercați să lucrați...
- dar eu nu mai pot sta prea mult. - Care este problema?
Nu vrea să vorbească. De juma' de oră încerc să fac conversație.
- Ce s-a întâmplat? - Știu că nu sunt fascinantă...
- dar e foarte ciudat. - Ce este?
- Unchiul tău nu vorbește. - Îi place sportul.
Îmi pare rău că v-am deranjat, dar cât credeți că mai durează?
- Nu poți da drumul la un meci? - Taci din gură. Mamă, te rog.
- Mersi de ajutor. - Nu am vrut eu să rămân.
Nu poți sta la taclale ca orice adult?
"Ce părere ai de dobânzi?" "Mi-am pierdut permisul auto."
Nu, îmi pare rău.
Ești un măgar.
Unde ziceai că locuiește? Nu există nici o casă aici.
- Locuiește într-un sac de dormit? - Strada Pigeon Hill 119.
- Strada sau șoseaua Pigeon Hill? - Strada Pigeon Hill.
- Curtea Pigeon Hill, strada Pigeon Hill? - Strada Pigeon Hill. Asta e șoseaua.
Nu ai GPS?
- Vrei să introduc eu adresa? - Nu, am înțeles.
Mersi.
- Ai emoții? - Da.
- Ce, ești un geniu? - Bine. Las-o baltă.
- Dă-mi sms dacă iese ceva ciudat. - Bine. Mulțumesc.
- Dumnezeule. E Patrick al meu? - Bună, mamă.
Sunt atât de fericită.
Intră.
Bine ați venit în casa mea.
Patrick, el e bărbatul meu, Jeffrey. El e Patrick.
- Mă bucur să te cunosc în sfârșit. - Asemenea.
- Și el este Lee. - Bine ai venit.
- Mulțumesc. - Jeffrey.
Lee.
- Lee, sigur nu rămâi la masă? - Da, foarte sigur.
Bine.
Hai.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Nu, mulțumesc, scumpule.
Treaba ta e să te relaxezi.
Mă voi concentra pe asta.
Glumeam.
Știu. Și eu.
- Și, cum vă înțelegeți? - Grozav.
- Nu trebuie să fii așa de politicos. - Nu sunt politicos.
- Te speli pe mâini înainte de masă? - Da.
Îți mulțumim pentru tot ce primim.
Amin.
Poți spune Amin, Patrick. Nimeni nu vrea să te recruteze.
- Am spus Amin. - Da? Nu trebuia.
Știu. Am zis foarte încet.
E în regulă. Știu că te voi șoca. În multe feluri.
Să sperăm că e un șoc bun.
- Vrei ceva? - Sper că totul este bine.
- Minunat. - Nu trebuie să fii atât de formal.
- Nu sunt. - Cred că mama ta vrea să simți că...
Vreau doar să spun că... Asta e și casa ta.
Aș dori să fie. Și știu...
Știu că lucrurile sunt diferite pentru tine și...
E în regulă.
- Ce studiezi la școală? - Lucruri obișnuite.
Mă întorc. Vrea cineva ceva de la bucătărie?
Nu, mulțumesc.
Ai mâncat fasole?
Nu încă. Mulțumesc.
Mă duc...
Mă duc să văd ce face.
Și cum a fost?
A fost destul de nervoasă.
- Și cum a fost tipul acela? - Foarte creștin.
- Știi că și noi suntem creștini? - Da, știu.
- Știi că catolicii sunt creștini? - Da, știu.
Se pare că se simte mai bine. Nu mai bea.
Nu mai e internată.
- Uau. - Ce "uau"?
Tu faci totul pentru a scăpa de mine. M-ai auzit ce zic.
Nu e adevărat.
Dragă Patrick, mersi pentru ziua de azi. Vizita ta a însemnat mult pentru mama ta.
Suntem recunoscători pentru dragostea și încrederea de a reveni iar în viața ei.
Dar nu-i corect pentru ea să se grăbească pe un drum lung și provocator...
așa că te rog să-mi scrii mie pe viitor pentru a aranja și alte vizite.
Sper că nu vei considera asta ca pe un amestec...
- Unde-s prietenii tăi în seara asta? - Nu știu.
- De ce n-o întrebi pe Sandy dacă vine? - Nu, mulțumesc.
Bună încercare.
Pe cine vei împușca? Pe mine sau pe tine?
- Știi cât valorează? - Nu.
Vrei să le vinzi ca să cumperi motor la barcă?
E o idee foarte bună.
E marfă.
Vrei să conduci?
- Dumnezeule. Scuze. - Nu contează. Îndreapt-o.
- E în regulă. - Îmi cer scuze.
Va trebui să fac niște lucruri. Vin în câteva ore. Vrei ceva?
Nu, mulțumesc. - Nu, mulțumesc, dle Chandler.
- Vila tentație. - Despre ce vorbești?
- Da? Ce face Silvie? - Cine?
Deschide ușa.
Rachel, el e Lee. Lee, ea e Rachel.
Iar el e Dylan.
Nu-l poți vedea foarte bine.
Bună, Dylan.
Foarte arătos.
- Vrei să aduc mașina? - Da.
Putem vorbi?
Sigur.
Te aștept la mașină. Mă bucur să te cunosc.
- Și eu. - Vin imediat.
- N-am nimic important să-ți spun. - Nu contează.
Numai...
- Știu că ai fost aici, și eu... - Îl ajut pe Patrick să se așeze.
Mi se pare că se descurcă foarte bine.
Așa cred.
Cred că nu știi, dar eu...
- Am ținut legătura cu Joe. - Știam.
E ciudat să nu-l văd pe Patrick deloc. Bine, nu am știut.
- Poți să-l vizitezi, dacă vrei. - Putem lua prânzul odată?
- Te referi la noi? Tu și cu mine? - Da.
Pentru că eu...
- Ți-am zis multe lucruri oribile. - Nu.
Dar știu că niciodată...
- Poate că nu vrei să vorbești cu mine... - Nu e asta.
Ascultă-mă.
Dar...
inima mea a fost ruptă...
Mereu va fi așa.
Și știu că și a ta e așa.
Dar nu trebuie să port...
Am spus lucruri pentru care...
Ar trebui să ard în iad pentru lucrurile pe care le-am spus. Dar a fost atât de...
- Randi, nu. - Îmi pare foarte rău.
- Nu pot... - Te iubesc.
- Poate că n-ar trebui să spun asta, dar... - Poți spune asta.
- Îmi pare rău. Trebuie să plec. - Putem să luăm prânzul?
Îmi pare rău, dar nu cred. Mersi pentru ce mi-ai zis.
- Nu poți să mori. - Nu o fac...
- Iubitule... - Vreau ca tu să fii fericită.
Te-am văzut mergând pe aici și vreau să-ți spun...
Aș vrea să vorbesc cu tine. Te rog. Eu...
Trebuie... Nu știu ce să fac.
- Nu te voi chinui. - Nu mă chinui.
Vreau să-ți spun că am greșit.
Nu înțelegi. Nu e nimic acolo.
- Nu e adevărat. - Vorbesc serios.
- Nu înțelegi. Nu știu ce să zic... - Ba da.
Știu că mă înțelegi, dar eu...
Trebuie să plec. Îmi pare rău.
Îmi pare rău.
- Scuză-mă. - E în regulă.
La o parte. Despărțiți-vă.
- Lasă-l în pace. - Nenorocitule.
- Scoate-l de aici, George. - E fratele lui Joe Chandler. Înapoi.
- Calmează-te. - Nemernicule.
- Calmează-te. Ai câștigat. - Nemernicule.
Calmează-te. Ai câștigat.
Lasă-l că-l omori.
- Nu ar trebui să meargă la spital? - Nu cred. Nu e nimic rupt.
- L-au bătut cu o bâtă de baseball? - Au zis că el a dat primul.
- Unde e Patrick? - L-am trimis cu copii după burgeri.
Nu, stai jos. E în regulă.
- O să-ți dau niște bani. - Nu, pune-i deoparte. Te rog.
- Pune banii deoparte. - Am plătit deja.
Am pus de cafea. Bea asta.
- Hai, amice. - Ia o înghițitură.
Scuze. Mă duc să aduc niște gheață pentru fața ta.
Ai nevoie de ceva, unchiule Lee?
Nu, mulțumesc, amice.
Mă duc la culcare.
Noapte bună.
Tati?
- Da, dragă? - Nu vezi că arde?
Nu, dragă, nu arde.
Foc, foc.
- Ce e mirosul ăla? - S-a ars sosul. Nu-ți face griji.
Am găsit un loc de muncă în Boston. Din luna iulie.
- Ca ce? - Paznic, reparator.
De această dată doar două clădiri.
Ce fermecător cartier are Bostonul în care trebuie să locuim.
- Nu. - Ce vrei să spui?
Nu trebuie să te muți la Boston.
Mă duc la Charlestown și tu vei locui la George.
Ce?
Am vorbit cu el săptămâna trecută și i-am explicat situația.
Fiul cel mare al lui George merge la liceu și Jimmy va absolvi anul viitor.
Putem închiria casa și după ce faci 18 ani poți locui din nou aici, dacă vrei.
Când vei face 21 de ani o poți vinde sau păstra.
Barca trebuie închiriată, când se termina vara.
Așa cum am discutat. Dar, dacă îți iei licența, putem...
Vom vedea când va veni timpul.
Sunt încă curator, dar toate aspectele financiare sunt transferate către George.
Totul rămâne la fel, doar că nu trebuie să te miști.
Vor fi ei administratorii mei...
Ei te vor adopta.
Așa am aranjat.
Decide dacă o faci.
- Deci vei dispare? - Nu.
Am aranjat astfel încât să poți rămâne aici.
- Și ei te doresc foarte mult. - Da, sunt grozavi, dar...
- De ce nu poți să rămâi? - Hai, Patty.
Nu pot să plec imediat.
Îmi pare rău.
- Ce zici? - E în regulă.
- Ești unul din băieții lui Stan Chandler? - Da, sunt Lee.
Cu mult timp în urmă, am jucat șah cu tatăl tău.
- A fost un excelent jucător de șah. - Așa era.
- Totuși, nu mai trăiește, nu? - Nu.
- Unul din fiii săi a decedat recent. - Da, fratele meu, Joe.
Un bărbat foarte frumos.
Tatăl meu a decedat în 1959. De tânăr.
Lucra pe o barcă de pescuit ton.
A plecat într-o dimineață, vreme rea, nimic dramatic...
și n-a mai venit înapoi niciodată.
N-a dat semnale, SOS-uri.
N-a aflat nimeni niciodată ce s-a întâmplat cu el.
- Mă duc să iau o înghețată. - Du-te.
Îmi dai niște bani?
Da.
- Când trebuie să mă mut cu Georgie? - În iulie.
- Eu n-am încă o casă. - Nu ți-au dat un apartament?
Da, dar vreau una cu o cameră în plus.
- Sau loc pentru o canapea extensibilă. - De ce?
Ca să treci să mă vizitezi uneori.
Dacă mergi la colegiu în Boston poți rămâne peste noapte.
Nu mă duc la colegiu.
Atunci voi avea o cameră în plus pentru lucrurile mele.
- Vrei să vorbim acum despre asta? - Nu.
Frumoasă aruncare.
Las-o.
Ai grijă la cap.
Traducerea și adaptarea: Snake_Eyes